Nu får du allt komma och hjälpa mig, pojken min.
En gång för mycket länge sen...
...så var det en gammal munk från ett ortodoxt kloster...
Pamve hette han-
-som planterade ett torrt träd på ett berg. Just så här.
Till sin lärjunge, en munk som hette Ioann Kolov-
-sa han att han skulle vattna trädet varje dag, tills det fick liv.
Får jag lite stenar där nu då.
Varje morgon fyllde Ioann en spann med vatten och gav sig av.
Och så steg han upp på berget och vattnade den torra trädstammen-
-och på kvällen när det redan var mörkt-
-återvände han till klostret. Så pågick det i tre hela år.
En vacker dag kom Ioann upp på berget och såg-
-att hela hans träd var översållat med blommor.
Vad man än må säga så är metoden, systemet, nånting stort.
Vet du, ibland så säger jag mig-
-att om man varje dag vid precis samma tid-
-skulle göra en och samma sak, som en ritual-
-orubbligt, systematiskt, varje dag ständigt på exakt samma tid-
-så skulle världen förändras.
Nåt i den skulle förändras. Den skulle inte kunna annat.
Man skulle låt oss säga vakna på morgonen-
-stiga upp precis klockan sju-
-gå ut till badrummet, hälla upp ett glas vatten ur kranen-
-och så hälla ut det i toaletten. Bara det!
- Nu blir du inte av med mig så lätt! -Vackert, va? Det är som i Japan.
Jag är bjuden hem till dig i kväll för att gratulera på födelsedagen.
Det är en stor ära för mig. Här är det sista. Posten är stängd.
Om nån kommer för sent nu får han vänta till i morgon. Varsågod.
Jag har inga glasögon på mig. Kan du läsa det?
"Gratulerar gode vännen på födelsedagen. Stopp."
"Omfamnar store Richard, gode furst Myschkin. Stopp."
"Gud give dig lycka, hälsa, fred. Stopp."
"Dina ständigt trogna, kärleksfulla Richardiner och idiotister. Stopp."
Oj, oj, oj, så rörande.
Jaha, ett skämt. Vänner som skämtar...
"Idiotister", det är inte så dumt sagt.
"Gud give dig lycka." Vad har du för förhållande till Gud?
-lnget alls. Vad menar du med det? -Ja, ja, det är väl inte så farligt.
Här är du - känd journalist-
-skriver teater och litteraturkritik-
-föreläser i estetik för ungdomar på universitetet...
Du, din lasso! Hämta den, då.
Och essäer, det skriver du också. Men hela tiden så dyster!
Vad syftar du nu på? Dyster?
Du ska inte sörja så mycket.
Du ska inte längta efter nånting.
Du ska inte vänta dig nåt. Det är viktigt. Man ska inte vänta sig nåt.
Hur då "inte vänta sig nåt"? Vem säger att jag väntar på nåt?
Vi väntar väl alla på nånting.
Ta mig till exempel.
Hela livet har jag gått och väntat på nånting.
Hela livet har jag känt det som om-
-jag befann mig på en järnvägsstation.
Och jämt har jag känt det som om det som har varit-
-det har inte varit nåt verkligt liv utan en väntan på liv-
-en väntan på nånting verkligt. Nåt viktigt. Är det inte så för dig?
Jo, om det är så du menar, så.
Jag tänkte bara inte att du var intresserad av den sortens problem.
Jodå, det är jag visst det. Tyvärr, tyvärr.
Ibland får jag så konstiga saker i skallen, jag försäkrar dig.
som till exempel den där dvärgen, den där ökända dvärgen.
Vilken dvärg? Nu har du lyckats göra mig totalt förvirrad.
Men det vet du väl? Den där puckelryggen.
Hos Nietzsche. Han som fick Zarathustra att svimma.
Svimma? Vad är det du säger? Är du bekant med Nietzsche?
Inte personligen.
Jag har inte studerat honom så noga.
Men han intresserar mig, det kan jag inte förneka.
Så ibland får jag för mig nåt i stil med det här "eviga kretsloppet".
Här lever vi, vi har våra bekymmer, vi hoppas, vi väntar på nånting...
Vi hoppas, vi förlorar hoppet, vi nalkar oss döden...
Så dör vi då till slut.
Och så föds vi på nytt. Men inte minns vi vad som har varit.
Ja, så börjar alltihop från början.
Inte bokstavligen på samma sätt. Lite, lite annorlunda.
Men ändå så hopplöst. Och inte vet vi varför.
Ja... Nej, förresten.
Precis på samma sätt, bokstavligen likadant.
Bara nästa föreställning, så att säga.
Så där hade jag kunnat ordna det själv om det hade berott på mig.
-Lite komiskt, är det inte det? -Det där är inget nytt.
Du tror väl inte att det är du som hittat på det?
Tror du att människan skulle kunna finna på en universell konstruktion-
-skapa en modell av den absoluta lagen, den absoluta sanningen?
Det skulle vara att skapa ett nytt universum, att bli demiurg.
Tror du verkligen på din dvärg och ditt löjliga kretslopp?
Ja.
Ibland så tror jag, förstår du.
Och om jag verkligen tror så blir det så.
"Tron att det är Eder givet"-
-"och det skall Eder ske så."
Nu ska jag bege mig hem. Jag måste hitta på en present.
Nej, det behöver du inte.
Det är en riktig högtidsdag.
Du blir överöst av telegram. Au revoir!
Pojken gnyr
I begynnelsen var Ordet.
Men du är stum nu, stum som en fisk. En liten mört.
ser du, min pojke, vi har kommit alldeles vilse.
Mänskligheten är inne på fel väg, en väg som är mycket farlig.
Och hopp... Vad tung du har blivit!
Den första förnimmelsen människan hade...
Hur har han haft det på sista tiden? Bra?
Jadå. Hurså?
Han arbetar mycket.
Jag tycker inte om hans monologer.
-Alexander! -Doktorn, vänta! Vi kommer till er.
Ni är inte rustad för en sån vandring genom Afrika.
Det är ett helt företag.
-Hej. Har den äran att gratulera. -Tackar, tackar.
Jaha, unge man, hur går det? Är det besvärligt att leva i tystnad?
Jag kan tänka mig det, men det är nyttigt.
Gemenskap är en tung plikt. Alla orkar inte med den.
-Min duktiga pojke. -Varför "min"? Det är vår pojke.
Han gurglar sig när han ska och han lägger sig själv.
Gurglar sig? Det är väl inget.
Tänk på hur han skötte sig under operationen.
Han håller på att växa upp till en riktig liten karl. - Gapa stort.
Det är fint. Fortsätter du så här kan du börja prata om en vecka.
Visste du att Gandhi hade en dag i veckan när han inte pratade med nån?
-Han satte det i system. -Varför det?
Han var antagligen trött på alla människor.
Och du har rymt från dina patienter. Vad elegant du är.
En dag som denna måste man motsvara allas förväntningar.
-Presenten ligger i bakluckan. -Ännu fler presenter!
-Ska vi inte åka hem nu, allihop? -Jo, just precis.
Ni tar bilen, så går jag och gossen. Vi måste avsluta vårt samtal.
Inte för länge bara, är ni snälla. - så ja, gossen.
Allt är nästan klart hemma.
Har jag berättat hur din mor och jag hittade det här stället?
En gång reste vi runt här på ön innan du ens var påtänkt.
Det var första gången vi var här och ingen karta hade vi med oss.
Framförallt hade bensinen tagit slut.
Vi stannade här nånstans och fortsatte till fots.
Vi hade kommit vilse.
Och så började det regna ett sånt där kallt duggregn.
Vi kom till kröken där den gamla tallen står.
Just då tittade solen fram.
Det slutade regna och det kom ett sånt ljus över det här stället.
Då såg vi det. Plötsligt blev jag ledsen att det inte var jag-
-och din mor som bodde i det här huset under tallarna vid havet.
så vackert det låg.
Finge man bo så här kunde man vara lycklig in i döden.
Pojken gnyr Vad är det? Du ska inte vara rädd,
skräcken för döden är en otäck skräck.
Ofta får den många att göra sånt som de inte borde.
Hur annorlunda skulle det inte bli om vi slutade vara rädda för döden.
Va? Jag börjar visst prata om annat, jag.
Där stod vi alltså som förhäxade, din mor och jag-
-och tittade på allt detta vackra. Vi kunde inte slita oss ifrån det.
Tystnaden, friden...
Och...det var ju tydligt att det här huset var gjort just för oss.
Och så var det till salu. Det var ett rent under.
Det var i det här huset du föddes. Tycker du om det?
Tycker du om ditt hus, pojken min?
Människan har alltid försvarat sig mot naturen-
-som hon är en del av och våldfört sig på den.
Resultatet är en civilisation som bygger på styrka, skräck, beroende.
Våra "tekniska framsteg"-
-har bara tjänat till att få fram nåt slags bekvämlighet, standard.
Eller också våldsinstrument för att bevara makten. Vi är som vildar!
Vi använder mikroskopet som knölpåk.
Nej förresten, vildarna är mycket mer andliga än vi.
Varje vetenskapligt framsteg för- vandlar vi omedelbart till nåt ont.
Vad standarden beträffar har en klok människa sagt att synd-
-är det som inte är nödvändigt.
I så fall är hela vår civilisation från början till slut byggd på synd.
Vi har fått en förfärlig disharmoni-
-en obalans mellan den materiella utvecklingen och den andliga.
Det är fel på vår kultur.
Eller rättare sagt på vår civilisation. Grundligt fel.
Du menar kanske att man ska studera problemet och söka en utväg.
Det skulle man kunna göra om det inte var så sent. För sent.
Gud, vad jag är trött på allt det här pratet. "Words, words, words."
Ja, först nu har jag förstått vad Hamlet menade.
Han stod inte ut med pratmakare. så är det med mig också.
Varför ska jag prata så?
Om det bara fanns nån som istället äntligen ville göra nånting.
Eller åtminstone försöka.
Pojken?
Pojken min!
Herregud, vad är det med mig?
Fantastiskt.
En sån märklig förfining.
Vilken klokhet och andlighet.
Och så denna rent barnsliga oskuldsfullhet.
Djup och oskuld på samma gång.
Otroligt. Det är som en bön.
Och så har allt detta gått förlorat. Nu kan vi inte be längre.
Jag har en svår dag idag.
Rättare sagt, det är en dag som jag har förlorat kontrollen över.
Tack ska du ha, Victor. Det är en underbar bok.
Tack för vinet också. Det ska vi dricka till middan.
Och framför allt, tack för att du kom.
Har du inte en känsla av att ditt liv är misslyckat?
Nej, varför det?
Förr var det väl precis som du säger.
Men sen gossen kom till världen blev allt förändrat.
Inte meddetsamma, förstås. Undan för undan.
I takt med att han växte upp.
Jag är väldigt bunden till honom.
Rent av för mycket, är jag rädd.
Och så finns det nåt i det här som grämer mig.
Jag hade förberett mig för ett liv... ska vi säga ett högre liv.
Jag läste filosofi, religionshistoria, estetik.
så slutade det med att jag satte bojor på mig.
Helt frivilligt, för övrigt.
Och samtidigt så är jag lycklig.
Idag till exempel...
Vad var det som hände idag, då?
Här har jag fått telegram från mina vänner.
De har undertecknat det på skämt med "Richardinerna och idiotisterna".
Vänner från teatern. Vi spelade Shakespeare och Dostojevskij ihop.
-Det minns jag. -Vad minns du?
-Jag kommer ihåg föreställningarna. -Försök inte.
Jag minns hur du tappade den där vasen och hade sönder den.
Och sen rann tårarna på dig. Det kommer jag mycket väl ihåg.
På vasen också. Den var vit, med blå blommor på.
Det stämmer ju. - Hon kommer ihåg det.
Men tårarna var det inget genialt med. Jag hade fått nåt i ögat.
Jag visste inte hur jag skulle orka fullfölja föreställningen.
Alexander var fantastisk som furst Myschkin.
Det var med den han slog igenom. Och så ger han bara upp allting.
Teatern, allting.
Och det efter Idioten, Richard III. Jag har aldrig förstått det.
Vad menar du med "allting"? Du sa att jag gav upp allt.
Teatern. Allting.
Framgången, alltså. Där ser man.
Nu är ju teatern långt ifrån allting.
-Jag stod bara inte ut längre. -Hur menar du?
Ja... Av nån anledning började jag plötsligt skämmas.
Jag skämdes för att framställa andras känslor.
Huvudsaken var att jag skämdes för att vara uppriktig på scen.
Det var faktiskt en kritiker som upptäckte det.
Men det kom inte helt plötsligt.
Menar du att en skådespelare inte får ha ett eget jag?
-Att han måste sakna personlighet? -Nej, inte riktigt.
Vad jag menar är att en skådespelares jag löses upp-
-i hans rollgestalter. Jag ville väl inte lösas upp.
Jag tyckte att det fanns nåt syndigt i den där upplösningen-
-nåt feminint, viljelöst.
Ja, feminint, det är ju så syndigt.
Jag tyckte om att du var skådespelare, därför gav du upp.
-Det kan väl hända. -Det var så!
-Att du alltid ska säga emot. -Hon kommer att pina ihjäl honom.
snälla ni, inte idag. Det är ju Alexanders födelsedag.
Tack, Victor, för det försvaret.
Först förledde han mig med sin teater.
sen lurade han mig från London och gav fan i mig.
Jag gillade att vara gift med en berömd aktör. Jag ser inget fel i det.
Vem är det där?
Vet du, Alexander, jag reser härifrån.
-Vart reser du? -Jag ger upp alltihop.
Har det hänt nåt?
Jag har fått erbjudande om en klinik i Australien.
Är du galen?
Du får berätta om det där sen.
Brevbärare Otto i sikte. Han har nånting med sig.
Julia! Din beundrare är här!
God afton!
-Ber att få gratulera. -Tackar.
Här kommer jag med ett slags present till dig.
-Tack ska du ha. Vad är det för nåt? -Jag tror inte jag klarar den ensam.
En karta över Europa, från slutet av 1600-talet.
-Är den äkta? -Det är förstås en reproduktion.
Nej, inte alls. Den är äkta.
-Det är inte möjligt! -Vad den är vacker!
Vi måste bära in den. sätt igång.
Det här är en för dyr present. Jag kan inte...
-Nej, säg inte så där. -Det är alldeles för mycket, Otto.
Jag förstår att det inte är nån uppoffring, men...
Varför skulle det inte vara en uppoffring? Klart att det är det.
Varje present innebär en uppoffring. Vad är det annars för present?
Ursäkta mig.
-Otto. Jag heter Otto. -Jaha. Ursäkta mig, Otto.
Hur har du hamnat i den här trakten? Du har visst inte bott här så länge?
Röker du?
En gång besökte jag bårhuset och såg det obducerade liket-
-av en man som hade rökt i hela sitt liv. sen dess röker jag inte.
Jaha. - Hörde du det, Alexander?
Jodå, du har alldeles rätt. Jag har bara bott här i två månader.
Tidigare undervisade jag i historia på gymnasiet-
-men så gick jag i pension och flyttade hit. Här hamnade jag.
Numera har jag både färre utgifter och mer tid för mina intressen.
Här bodde min syster förut. Hon är död nu.
Efter vad jag förstår är du anställd vid posten.
Ja, jag är brevbärare. Men inte jämt, bara på min fritid.
Hej, Maria!
Jag har gjort i ordning alltsammans, fru Adelaide. Kan jag gå då?
Visst, Maria. Tack.
Jo, om du kunde värma tallrikarna bara. Resten kan Julia klara.
Visst, fru Adelaide. Jag sätter genast tallrikarna på värmning.
Jag värmer tallrikarna och sen kan jag gå? Det var inget mer?
Nej, nej, du kan gå. Julia är kvar.
Jo, en sak... Kan du sätta fram ljusen på bordet?
sen kan du gå. Du har väl öppnat vinet?
Men öppna vinet då. Och sen är du ledig.
Tallrikarna, ljusen, vinet.
Vi är grannartill varann.
-Vi är bekanta. -Jaha. Gratulerar.
Hon kom från lsland för ett par år sen.
-Hon är verkligen egendomlig. -Vem?
Maria. Ja, Maria.
Ibland skrämmer hon mig.
Det måste ha varit härligt när man trodde att världen såg ut så här.
Detta Europa är som planeten Mars-
-det har inget med sanningen att göra.
Nej. Men levde gjorde man ju. Och inte så illa heller.
Vänta, vad är det för datum idag?
1 392...
Det är väl säkrast att vi ställer undan kartan nu.
Otto, kan du hjälpa mig? Jag har en känsla av att våra moderna kartor...
-...inte heller visar sanningen. -Vilken sanning?
-Du envisas med nån sorts sanning. -Sanning, vad är sanning?
Inte finns det nån sanning. Vi tittar, men vi ser inget.
-Här kommer en kackerlacka. -Kackerlacka?
Par exemple, madame! Excusez-moi!
Här springer en kackerlacka runt en tallrik i tron att hon rör sig framåt.
Hur vet du vad den tänker? Det kan ju vara en ritual den har.
-En kackerlackans egen. -Ja, kan hända. Allt kan hända.
"Kanhända."
Annars står vi där med detta "sanning".
-Ska jag hjälpa till? -Nej, det går bra.
Vi ställer den där, Otto. En fantastisk karta.
Det gläder mig att du tycker det. Det är en förstklassig karta.
Var är gossen?
-Jag vet inte. Han var här nyss. -Ska jag gå och titta?
-Nej, nej. -Han verkade lite ledsen.
-Har det hänt nåt? -Jag är strax tillbaka.
Middagen är färdig.
Du sa att du hade fått mera tid för dina intressen. Vad menade du med det?
-Va? -Men ta det lugnt.
Jag såg honom nyss, tyckte jag.
-Jag är samlare på sätt och vis. -Är ni?
-Vad menar ni med "på sätt och vis"? -Jag samlar på händelser.
såna som man anser oförklarliga men sanna.
För att kunna samla bevis för att de är sanna krävs det mycket tid.
Jag behöver resa mycket. Pengar behöver jag också.
-Det är därför jag är brevbärare också. -Vad menar ni med oförklarliga?
Nu skulle gossen ha varit här. Han älskar såna här historier.
Jaså? Verkligen?
Men ändå förstår jag inte riktigt.
Jo, till exempel...
Nej, förresten. Jo, men det här, då...
Det hände före kriget.
I Königsberg bodde det en änka med sin son.
så bröt kriget ut och sonen blev inkallad. Han var 18 år.
De bestämde sig för att gå till en fotoateljé och ta ett foto som minne.
De blev alltså fotograferade tillsammans, mor och son.
sjungande kvinnoröst
...skickades sonen ut till fronten.
Några dagar senare blev han dödad.
Herregud!
Mitt i all uppståndelsen och olyckorna så-
-glömde naturligtvis kvinnan bort de härfotografierna.
Hur kunde hon glömma ett sånt fotografi?
-Det är väl inte så väsentligt. -Nej, orsaken är inte så viktig...
...men faktum är att kvinnan aldrig löste ut de här fotografierna.
Kriget tog slut och hon flyttade till en annan stad, bort från sina minnen.
Försökte hon inte leta upp fotografen? Det är ju det sista kortet på sonen.
Låt honom tala till punkt. Förlåt mig.
-Mamma, då! -Jag ska vara tyst. Förlåt mig.
Det gör ingenting.
Någon gång...jag tror att det var 1 960-
-gick kvinnan till ett fotograf för att ta ett foto av sig själv.
Hon skulle ge det till en väninna som minne.
När hon fick de färdiga korten såg hon inte bara sig själv på fotona-
-utan också sin stupade son. Han var 1 8 år på bilden-
-och hon var lika gammal som hon var när hon fotograferade sig senast.
Var det så det gick till? Precis som du har berättat?
Ja. så gick det till.
-Hur har du kontrollerat det? -Jag har talat med den där kvinnan.
sen har jag fotot-
-där man ser henne 1 960 och sonen i uniform från 1 940.
Gode Gud!
så har jag en kopia på hans födelseattest-
-och en officiellt bevittnad kopia av meddelandet om sonens död.
Du driver väl inte med oss?
Nej, inte alls.
Jag har ungefär 300 liknande händelser.
284, för att vara exakt.
Vi är helt enkelt blinda. Vi ser ingenting.
sjungande kvinnoröst
-Vad var nu det här? Vad tror ni? -Mår ni illa?
Nej... Ingen fara.
Det var bara en ond ängel som rörde vid mig.
Ni behagar skämta med oss, herr postiljon.
skämta och skämta, "doktorn".
Här finns inget att skämta om.
Glas som klirrar
Dånande ljud som av flygplan
"Vem av er har gjort mig detta? "
"Herrarna? "
Maria!
-Vem har gjort det där? -Det är gossen.
Gossen, jaså?
-Var är han, förresten? -Han är där uppe.
Jag tror han är på sitt rum.
Det är bra.
-Men vad är det där? -Det har han gjort åt er.
Det är hans födelsedagspresent till er.
Det var han och Otto, brevbäraren, som byggde det tillsammans.
säg inte att jag har sagt det, herr Alexander.
Han ville själv visa er allt det här.
Jag går nu.
Gratulerar!
Gå hem nu. Det är så fuktigt.
Det knackar på dörren -Får man stiga på?
-Åh, är det du? Kom in, bara. -Allt är nästan klart där nere.
-Vad är det för nåt? -Var då?
Flöjtmusik
Jag ser inte riktigt. Den är bakom glas och så är det så mörkt.
Det är Heliga tre konungars tillbedjan. Leonardo.
En reproduktion, förstås.
Herregud, vad hemsk den är.
Jag har alltid varit väldigt rädd för Leonardo.
TV-röst
Detta äligger även arméns officerare.
Varje ansvarsfull medborgare-
-ska uppträda modigt-
-och hälla huvudet kallt...
...och vara armén behjälplig med att upprätthälla freden...
Flöjtmusiken tystnar
-just nu, är paniken.
Paniken är smittsam-
-och läter sig inte päverkas av sunda förnuftet.
Ordning och organisation-
-ingenting annat, kära medborgare.
Bara ordning... ordning mot detta kaos.
Jag ber, jag ber och vädjar till ert mod och till...
...trots allt, till ert förnuft.
TV:n sprakar
Det finns...
ska vi äta nu, då? Gossen sover. ska jag väcka honom?
...en sädan bas, med fyra stridsspetsar.
Och det är högst sannolikt-
-att detta nu pä det mest tragiska sätt...
-Vad är det här? -...kommer att vändas mot oss.
Vära förbindelser kan brytas vilket ögonblick som helst-
-men jag har i alla fall hunnit säga er det viktigaste, kära landsmän.
Telefonen ringer
-för det finns ingen plats i Europa som är säkrare-
-än där vi nu befinner oss.
Pä det sättet har alla tvingats in i samma situation.
Telefonen fortsätter att ringa
Alla distrikt kommer att stä under kontroll av militära specialförband...
...så att...så att...
Det är väl ändå inte...
Borde vi inte göra nånting?
I hela mitt liv har jag väntat på det här.
Hela mitt liv har varit en enda väntan på det här.
Rör mig inte! säg nåt! Varför säger ni inget?
Kan vi inte göra nånting?
Adelaide gråter förtvivlat
snälla mamma, lugna dig.
Gode Gud!
Victor!
Du kan väl i alla fall göra nåt! snälla!
Tyst, gossen sover. Han får absolut inte väckas.
Allt är mitt fel! Det här är mitt straff!
Gossen sover. Det är inte värt att du väcker honom.
Gossen!Var är han?
Julia! Hämta gossen!
Alexander, förstår du inte?
Julia!
Julia, gå och hämta den svarta väskan som står på pianot.
snälla!
-Nej. -Jo, jo...
släpp mig! släpp mig! Tack!
-Gode Gud... -Senare kanske.
-Gud! -Ställ den på bordet.
Nej! Jag står inte ut!
Jag står inte ut längre!
Låt bli!
Nej!
Nej...
Julia, vill du också?
Nej, jag vill inte. Det behövs inte.
Du vill.
Det är absolut nödvändigt. Det är helt ofarligt.
Och det blir lugnare för oss allihop ifall du gör det.
Nej, jag vill inte.
-Alexander, vill du också? -Nej, jag dricker nåt istället.
Drick inte för mycket bara. Det gör det bara värre.
Otto?
Nej, nej. Tack ska ha, jag behöver det inte.
Julia, vi måste gå upp till gossen. Han får inte vakna nu.
Jag kan följa med. Julia kan stanna här hos mamma.
sov nu lite grann. Vi är strax tillbaka.
Den är död. Telefonen är död.
Gud... Varför ska vi alltid göra precis tvärt om?
Alltid.
Jag har alltid älskat en...
...och gifte mig med en annan.
-Varför? -Ni kanske vill ha nånting att dricka?
Nej, inget. Tack, Otto.
Nej...
Jag tror jag vet nu.
Vi vill inte vara beroende av nån annan.
När två människor älskar varann är det inte på samma sätt.
Det är alltid en som är stark och en som är svagare.
Den svagare är alltid den som älskar utan beräkning...
...utan förbehåll.
Nu känns det som om jag har vaknat upp ur nåt slags dröm...
...som efter ett annat slags liv.
Av nån orsak gjorde jag alltid motstånd.
Jag slogs mot nånting, försvarade mig själv.
Precis som om det fanns nån inom mig som säger:.
"Ge inte efter"...
..."och gå inte med på nånting"...
..."för då dör du."
Gud, vad dumma vi är ändå!
så bra.
så bra att du harförstått det till slut.
Hur mår du? Känns det bättre nu?
Ja. Jag harförstått det. Det är lite sent.
Vad ska vi göra nu?
Telefonen fungerar förstås inte.
Vi kunde sätta oss i bilen och fara norrut.
Där är det lugnare. Men det går inte.
Nej. Det är likadant överallt. Och inget vet var det är värst.
Nej, nej, vi stannar här.
Så, så, så... Försiktigt.
Vi reser ingenstans. Vi stannar här.
Victor...
Och nu... Nu ska vi äta middag.
Ursäkta mig, jag måste gå nu. Det är lite grand jag ska göra i ordning.
Vad ska du göra, Marta?
Julia. Gå och väck gossen.
Det här är en mycket speciell dag. Idag måste vi vara tillsammans.
-Snälla du, låt bli. -Julia, hör du inte vad jag säger?
-Det är bäst att inte väcka honom. -Julia!
Jag tänker inte väcka honom. Jag tänker inte göra det.
Och jag tänker inte tillåta någon annan att göra det!
Han har somnat. Vi får inte väcka honom, inte skrämma honom.
Mycket kan hända medan han sover.
Om Gud vill, får han aldrig reda på vad som har hänt!
Skräm honom inte, jag ber er.
Om ni måste plåga någon så vänd er mot herr Alexander.
Eller i allra värsta fall mot mig!
Vänd er mot vem ni vill för ni kan ju inte annat.
Men jag tillåter inte att ni plågar pojken.
Min lilla flicka... Min snälla, lilla flicka...
Förlåt mig.
Golvbrädorna knarrar
Fadervår... Fadervår, som är i himmelen.
Helgat varde ditt namn, tillkomme ditt rike.
Ske din...
...vårt dagliga bröd, och fräls oss ifrån ondo.
Ty riket är ditt och makten och härligheten...
Amen.
Herre...
Herre, fräls oss i denna förfärliga stund.
Låt inte mina barn dö, inte mina vänner...
...min hustru, Victor...
...alla som älskar Dig och tror på Dig-
-alla som inte tror på Dig därför att de är blinda-
-och inte har hunnit ägna Dig en tanke-
-eftersom de ännu inte har varit verkligt olyckliga.
Alla de som i denna stund förlorar sitt hopp, sin framtid, sitt liv-
-och möjligheten att foga sig efter dina tankar.
De som är uppfyllda avfruktan-
-och känner slutet närma sig-
-känner fruktan inte för sig själva utan för sina närmaste.
För dem som ingen utom Du kan ta i sitt beskydd.
Ty detta krig är det sista.
Ett ohyggligt krig.
Efteråt kommer det inte längre att finnas vare sig segrare eller besegrade-
-städer eller byar, gräs eller träd-
-vatten i källorna eller fåglar på himlen.
Jag skänker Dig allt jag har, jag överger min familj som jag älskar-
-förstör mitt hem, avstår från gossen.
Jag blir stum, kommer aldrig mer att tala med någon-
-jag avstår från allt som binder mig till livet-
-bara Du gör så att allting blir som förut-
-som i morse, som igår.
Och så att jag slipper-
-denna dödsbringande, kväljande, djuriska skräck!
Ja, allt!
Herre...hjälp mig...
Jag ska göra allt vad jag har lovat Dig.
Kom hit, Victor. Hjälp mig!
Pojken min!
Det knackar på rutan
Ny knackning
-Vad är det? -Förlåt om jag väckte dig.
-Du sov visst. -Vad är det? Varför kommer du hit?
Det finns fortfarande en sista chans.
Chans? Vad för slags chans?
En chans! Ett hopp!
Vad för slags hopp? Vad är det med dig?
Det är ingenting med mig. Men Maria kan! Maria!
Maria? Vilken Maria? Vad är det hon kan?
Du måste gå till henne och övertala henne. Förstår du?
Vart ska jag gå? Vem ska jag övertala?
Kom in, du behöver en konjak. Jag har tagit en och det känns bättre.
Det finns inget ljus längre.
Hur länge har jag sovit?
Du borde inte dricka så där, hela glas. Det är en mycket fin konjak, det där.
Var är alla? sover de?
De är där nere. De sitter vid bordet.
-De tycker mycket om dig. -Sitter vid vilket bord?
Fotsteg
Du måste gå till Maria! Genast!
Vilken Maria? Kan du inte uttrycka dig lite klarare?
Maria, vet du väl! Hon som är tjänsteflicka hos er.
Ja, ja, ja... Jag ska förklara senare.
-Du får inte jäkta mig! -Men vem är det som jäktar dig!
Varför ska du alltid konstra och krångla till allting?
Hon bor på en gård på andra sidan sjön.
Bakom kyrkan. Den som är stängd nu.
-Vem då? -"Vem"?
Jag talar inte om "vem", jag talar om kyrkan!
Men jag frågar vem som bor där, inte om kyrkan.
Vem som bor där? Det är ju Maria!
Din tjänsteflicka. Det har jag försökt förklara för dig en halvtimme nu.
Kan du inte vara mer uppmärksam!
-Det är viktigt, det här. -Hur då uppmärksam?
Jag vet var hon bor. Det har min fru visat mig.
Jag tror att jag...
Ja, ja, det är förlåtligt. Det är förlåtligt, jag försäkrar dig.
Jag sätter mig här bredvid dig. Vad var det du sa om tjänsteflickan?
Ja, ja, er tjänsteflicka...
sjungande kvinnoröst
-Hörde du? -Vadå?
Vad var det?
Jag vet inte.
Jag tyckte att det lät som musik.
-Hursomhelst så måste du gå till Maria. -Varför det?
Vill du inte att allt det här ska ta slut?
Att vad ska ta slut? Vad menar du?
Allt. Alltihop!
-Men herregud, Otto! -Det ska få en ände.
-Otto! -Ja.
Du måste gå till Maria och ligga hos henne.
-Vad säger du? -Att du ska gå och ligga hos Maria!
Hur då "ligga hos Maria"?
Det är mycket enkelt. Hon lever ensam.
Och om du just då bara har en enda önskan-
-att allt det här ska ta slut, så tar det slut. Det blir ingenting mer!
Men det är ju inte klokt, Otto!
Herregud, Otto!
Du förstår ju ingenting. Det här är sant!
Det är en helig sanning.
Hon har nämligen mycket speciella egenskaper.
Jag har samlat bevis. Hon är häxa!
-I vilken betydelse? -I den goda betydelsen.
Driver du med mig?
Fortsätter du med dina Nietzscheanska skämt?
Finns det nån annan utväg?
Det finns inga alternativ. Det finns inte.
Vilket alternativ, Otto? Vad är det du pratar om?
Det är bäst att jag går.
Jag har lämnat kvar cykeln åt dig där nere vid boden.
Ta inte bilen, för de kan höra dig.
Jag har ställt en stege mot balkongräcket.
Far till Maria, men var försiktig.
Jag har två avbrutna ekrar i framhjulet.
En gång fastnade jag med byxbenet. Jag var nära att hamna i vattnet.
-Vilket byxben? -Det högra.
Var försiktig.
Har du äntligen begripit vad jag säger?
Hör du vad jag säger?
Ja, vadå?
Nej... Aldrig!
Jag föredrar ändå Piero della Francesca!
Som jag fattade det menade Alexander-
-att det var egendomligt att en människa själv-
-frivilligt förvandlas till ett konstverk.
För det mesta ligger resultatet av all poetisk möda så längt-
-ifrän upphovsmannen att man ibland inte tror-
-att mästarprovet är ett hantverk.
Men när det gäller skädespelare är det precis tvärtom.
Där är det upphovsmannen själv som är det egna konstverket.
Klirr av bestick
Ursäkta mig. Jag kommer strax tillbaka.
Bli inte borta för länge.
Fotsteg
Hur mycket gas har vi kvar? Hur länge räcker den?
Jag mäste se efter.
De bytte ju tuberna för en vecka sen. Kommer du inte ihäg det?
Julia! Kom hit till oss!
Ringklockan ringer till
sjungande kvinnoröst
Rösten ropar till
Alexander knackar på
Han knackar igen
-Vem är det? -Det är jag.
Herr Alexander?
Har det hänt nåt?
Men varför står vi här? Kom in.
Det var en ren slump att jag hörde att ni knackade.
Fotogenen tog slut, så jag gick upp för att fylla på lampan.
Är det nånting som har hänt?
Varför säger ni inget?
Är det...är det nånting hemma?
Det är förstås nånting hemma hos er igen.
-lnte sant? -Men har du...har du ingen TV?
Jo, en liten. Men ljuset gickvid elvatiden och sen kom det inte tillbaka.
Vad... Vad har ni gjort med händerna?
Jag ramlade av cykeln.
-Kom ni på cykel? -Ja, just det. Jag föll.
Kom.
Ni kan inte gå omkring med så smutsiga händer.
-Tack. -Varsågod.
Orgelmusik
Det här preludiet kunde jag redan som barn.
Min mor älskade det.
På den tiden jag ännu inte var gift reste jag ofta till min mor på landet.
Det var medan hon ännu levde.
Hennes hus, en liten stuga... Iåg i en trädgård.
En liten trädgård...
...förfärligt vanvårdad och igenväxt.
Ingen hade skött den på många år...
...och jag...jag tror ingen ens hade gått in i den.
Min mor var redan då mycket sjuk.
Hon lämnade nästan aldrig sitt hus.
Ändå så fanns det mitt i förfallet...
...nånting som på sitt sätt var vackert.
Ja, nu vet jag vad det var.
När det var vackert väder satt hon ofta i fönstret-
-och tittade ut i trädgården. Hon hade en särskild fåtölj vid fönstret.
En gång kom jag på att jag skulle göra i ordning allting.
I trädgården, vill säga.
Klippa gräsmattorna, bränna ogräset, beskära träden.
Ja, över huvud taget skapa nånting i min smak.
Med mina egna händer.
Ja, allt för att glädja min mor.
Två veckor i sträck.
Jag gick där med sax och lie.
Jag grävde och skar och sågade...
Rensade...
...ja, bokstavligt talat med näsan i marken.
Jag ansträngde mig för att få allt färdigt så fort som möjligt.
Min mor blev allt sämre.
Hon låg till sängs hela tiden.
Jag ville att hon skulle hinna sitta i sin fåtölj...
...och få se... ja, få se sin nya trädgård.
Kort sagt, när jag varfärdig med alltihop-
-så gick jag och tog ett bad.
Jag tog på mig rena underkläder, en ny kavaj, slips till och med-
-och så slog jag mig ner i hennes fåtölj för att se alltihop-
-liksom genom hennes ögon.
Ja... Jag satt där och kastade en blick ut genom fönstret...
Jag hade förberett mig på att få njuta.
Jag kastade alltså en blick ut genom fönstret och såg...
Ja, vad såg jag?
Vart hade det tagit vägen, allt det vackra?
Allt det naturliga?
Det var så motbjudande.
Alla dessa spår av våld!
Jag minns en gång när min syster var liten.
Hon gick till frisören och klippte av sig håret därför att modet var sånt.
Hon hade otroligt vackert hår, guldgult som Lady Godivas.
Hon kom hem förfärligt nöjd.
så fick min far se henne. Han började gråta.
Jag tror det var ungefär samma sak med trädgården.
Och er mor, då?
Klockan slår
Klockan är tre! Vi hinner inte.
Och er mor, då? Fick hon se det?
Maria...
Det måste vara olustigt för dig att ha mig här hos dig. Du får inte sova.
Vad menar ni?
skulle du kunna...
skulle du kunna älska mig, Maria?
Vad är det ni säger?
Älska mig, jag ber dig!
Rädda mig! Rädda oss alla!
Jag vet vem du är. Han har berättat det.
snälla du!
Rädda oss, jag ber dig!
Vad är det ni sägerför nånting?
Gå. Gå hem med er.
Vill ni att jag ska följa er? Jag har också en cykel.
Glas som klirrar
Döda oss inte.
Rädda oss, Maria.
Men varför?
stackars, stackars ni!
stackars ni! Nej, inte så!
Dån som av flygplan
Vad är det som skrämmer er så? Lugna er. Lugna er.
Jag förstår. Det är nånting där hemma.
Jag känner henne. Hon är elak. Jag känner henne.
De har sårat er, skrämt er.
Var inte rädd. Var inte rädd för nånting.
Allt är så bra. Ta det lugnt.
Var inte rädd för nånting. Allt är så bra.
stackars ni!
så... Det är ingenting att vara rädd för.
Var inte rädd.
Här händer det ingenting.
Gråt inte. Allt ska bli så bra.
-Älska mig. -Ja.
Min stackare. Vad har de gjort med er?
-Så ja... -Nej...nej!
-Vad är det? -Nej...
-Lugna dig. -Nej!
Flämtande andhämtning
Jag kan inte!
-Drick det här. -Nej.
så ja...
Nu går det strax över.
Vem är det som har skrämt dig så, Alexander?
Flöjtmusik
Mamma?
Flöjtmusiken tystnar
Kopplingston
-Är det Martin? - Ja. Är det du, Alexander?
-Det är klart att det är jag. - Du hörs så däligt.
-Hörs det bättre nu? - Ja, det är bättre.
-Är redaktören inne? -Visst, men han är upptagen idag.
Du kan tänka dig hur det ser ut här idag. Ni skulle väl ses om en vecka?
Ja, det var inget viktigt. Det gör inget. Jag ringer i morgon.
Okej, dä säger vi det. Man gratulerar!
Till vadå? Ja...
Mamma, visste du att vår Victor ska åka till Australien?
-Till Australien? -Ja. Han kommer inte tillbaka.
Han har blivit erbjuden ett sjukhus där nere. - Eller hur, Victor?
-Vad skrattar du åt? -Jag skrattar väl inte!
Och när har du bestämt detta?
Till Australien! Du är fullständigt galen!
Jag vet inte varför det blev just Australien.
Jag vet inte.
Det spelar ingen roll.
Jag är väl trött, helt enkelt.
Men vad händer med oss, då? Och Alexander?
Men det är just er jag är mest trött på i hela världen.
Trött på att vara barnpiga åt er.
Barnpiga och övervakare.
-På att torka er om nosen, allihop. -Victor, är du galen?
-Pardon. -Vad säger du?
Gör det nåt om jag röker?
snyftningar
Marta, gå härifrån! Gå, gå!
-Gå, gå, gå! -Mamma, jag är väl inget barn, heller!
-Be din far komma nertill frukost. -Men...
-Herregud, är detför mycket begärt! -Ja, ja, jag ska.
sån där är hon. Utstuderad!
Jag släpper dig inte härifrån, Victor.
Adelaide gråter
Det är nåt som är fel i det här. Jag är trött på det.
Ja, mig kan du ju strunta i. Marta också, och gossen.
Men Alexander är ju din vän.
Och det kommer han att förbli.
Men han behöver dig.
Han har en hustru som mycket väl kan sköta om honom.
Det borde hon göra, i alla fall. Han harfamilj, ett underbart hus...
-...och en son som han avgudar. -Så bra, då!
Julia!
Hämta fruns jacka. Hon är genomfrusen.
Gossen! Var är gossen?
-Titta, han har lämnat den här lappen. -Jaså, vad är det?
"Kära ni, jag har sovit dåligt i natt, så väck mig inte."
"Ta ni en liten promenad."
"Gossen visar er sitt japanska träd som vi planterade igår."
"Eller var det idag? Jag minns inte, men det gör inget."
"Jag kysser er alla, mina kära. Jag har tagit mina piller."
"Förlåt mig redan nu."
"19 juni 1985. 10.07 på förmiddagen. Pappa A."
ska vi inte ta en promenad innan vädret blir sämre?
"Förlåt mig redan nu." Vad menar han med det?
-Och varför denna exakta tid? -Mamma, du vet väl hur han är.
"Hur han är..."
Jag skulle tro att hans ömhet räckertill för alla ända till slutet.
Han kommer att bli kvar längre än så. "Hur han är...!"
Vad har jag nu sagtför dumt?
Har du tillräckligt med ömhet för honom?
Ja, ja, Victor. Men varför måste han vara ett sånt barn?
Jag kanske också vill vara ett barn!
Det är mycket man vill här i världen. Jag, till exempel, vill till Australien.
Ljudet från en tändare
Nu vill jag att du samlar ihop askan-
-lägger den i ett glas, fyller det med vin och dricker det.
-Varför? -Jag vet inte. Nån har sagt det.
Och sen ska du minnas det resten av ditt liv.
Okej, då går vi. - Julia, kom med oss nu.
Hämta gossen, så går vi.
Jag hade en dröm häromdan.
Jag gick och tiggde på gatan.
så vaknade jag och jag grät och grät.
-Gossen är inte hemma! -Han har gått i förväg.
-Jag tror jag vet var han är. -Vad är det för japanskt träd?
Gossen och han är alldeles tokiga med sitt Japan.
Var är det här med Japan? Än är det Australien, än är det Japan.
Jag orkar inte mer!
Hörde du i morse? Jag kom in till honom med kaffe och satte på musiken-
-men han ville inte höra på sina älskade japaner. Han bara slog av.
Han säger att han och gossen var japaner i sitt förra liv.
Kan ingen förklara för honom vad han kan göra av det här livet?
Förmodligen är det ett starkt inre be- hov. Kanske är det lättare att leva så.
Varför kan inte jag hitta på nåt som gör det lättare att leva?
Du hittar väl hela tiden på saker just för det.
Jag har i alla fall inte tänkt fara till Australien.
Vad är nu det här för nånting? Nonsens!
Australien! Det är ju absurt!
Blommor!
Jag förstår inte...
Var har jag gjort av dem? Var är de?
Flöjtmusik
Alexander!
Vad är det som har hänt?
Det är jag som har gjort det. Hör nu på här, Victor...
Jag tänker säga dig nåt viktigt... Nej. Tiga!
säg ingenting. Fråga ingenting.
Telefonen ringer
Alexander!
Kom, Alexander! Du kan inte stanna här!
Kom nu!
Låt honom vara! Vad gör ni med honom?
Rör honom inte!
Alexander!
Nej, Alexander! Nej!
Vi ses, Alexander!
I begynnelsen var Ordet.
Varför det, pappa?